A hiperaktív gyermek tünetei és kezelése
Az iskolai teljesítmény zavarai közül talán a leglátványosabb és a legtöbbet vizsgált probléma a hiperaktivitás, azaz a túlzott mozgékonyság.
A viselkedészavarok nagy részét a modern családokra jellemző környezeti tényezők idézik elő. Nagy szerepet játszik benne a nevelés. Ha a szülők következetlenek, vagy képtelenek jól bánni csemetéjükkel, akkor a gyerek nagyobb valószínűséggel küzd majd viselkedészavarral.
Figyelemhiányos hiperaktivitási zavar
Ezekhez a viselkedésformákhoz járul bizonyos gyakorisággal a hiperaktivitás, vagyis, a gyerek nem képes megfelelő módon kontrollálni a mozgását. Ezek között a tulajdonképpen teljesen egészséges gyermekek között, akiknek csak az emberi kapcsolataiban van probléma, néhányan valóban szervi bajokban szenvednek, vagyis az agy nem képes ellenőrzése alatt tartani a figyelmet és a mozgásos tevékenységeket. Ezt a zavart figyelemhiányos hiperaktivitási zavarnak, vagy ADHD-nek nevezik (az angol Attention Deficit Hyperactivity Disorder kifejezés rövidítése).
Hogyan ismerjük fel a figyelemhiányos hiperaktivitás zavarral küzdő gyereket?
Az ADHD-s gyerekek állandóan izgatottak, folyton mozgásban vannak, nem tudnak nyugodtan megülni, és mindez komoly gondot jelent a szüleiknek, nevelőiknek. Az iskolában zavarják a tanítási órát, képtelenek hosszabban koncentrálni egy-egy feladatra, ezért sokszor nem is tudják elvégezni a kijelölt feladatokat. Gyakran átültetik őket egy másik padba, sokszor másik osztályba kerülnek, esetleg másik iskolába tanácsolják őket. Éppen ezért iskolai sikerélményük igen csekély, kapcsolatuk a kortársakkal és a felnőttekkel gyakran nehézkes.
Az ADHD-s gyermek az iskolában
Az osztályban állandóan veszekednek, vitatkoznak, és ezekből a harcokból csalódottan és szomorúan kerülnek ki. Nagyon nehezen tanulnak meg olvasni, bár matematikából, testnevelésórán és a rajzórán jobb eredményt produkálnak. Nagyon nehezen tudnak önállóan megoldani egy feladatot, gyakran elfelejtik, hogy mit kezdtek el csinálni, és szinte soha nem fejezik be azt, amit elkezdtek (még a játékot sem). Szenvedélyesen szeretik a sportot, de az összehangolódással gondjuk támad, lendületesek, de könnyen elterelődik a figyelmük, nem tudják követni a játékszabályokat, ezért aztán nem nagyon kedvelik őket mint csapattagokat.
- Figyelemhiányos hiperaktivitás zavar – ADHD – tünetei
- Figyelemhiányos hiperaktivitás kezelése gyermekkorban
Ezek a cikkek is érdekelhetnek:
A szülők és a pedagógusok érzékelik a problémáikat, de a diagnózist gyakran elkerülik, akár szándékosan is, mert ez esetleg előrevetíti a felnőttkorban fellépő szocializációs és lélektani problémákat is. A sorozatos kudarcélmények sajnos még inkább annak a tendenciának kedveznek, hogy a gyermek deviáns magatartásformákat sajátít el, később hajlamos lesz az alkohol- és drogfogyasztásra, és felnőttkorára nagyobb eséllyel kerül összeütközésbe a törvénnyel.
Az ADHD-s gyermek jellemzői
- Személyes kapcsolataiban problémái vannak.
- Társaitól több elutasítást kap, mint megbecsülést.
- Tízszer annyi negatív kijelentést tesz a barátairól, mint pozitívat.
- Viselkedése háromszor agresszívabb az átlagosnál.
- Nem tiszteli, vagy nem akarja elfogadni a viselkedési normákat és a játékszabályokat.
- Ha aktívan szerepet vállai, akkor képes az együttműködésre, és meg tudja tartani a barátságait
- Ha passzív vagy nem behatárolt szerepe van, akkor tiltakozik, és nem képes hatékonyan kommunikálni
Mik az Okai?
Az ADHD nemcsak önmagában egy viselkedési zavar, hanem az agyi áramkörök fejlődési problémájának következményéből származik, ezek adják a gátlás és az önkontroll alapját, de más agyi folyamatokat is irányítanak: a figyelem összpontosításáért felelősek, például azért, hogy ellen tudjunk állni valamilyen előnyös dolog megszerzésének, amit éppen megpillantunk. A hiperaktív gyermek nem tudja megszűrni a kívülről érkező ingereket, nem tudja egyvalamire hatékonyan ráirányítani a figyelmét.
Érdekli-e vagy nem?
Számos kutatás igazolta, hogy a hiperaktivitás tünetei az élethelyzet függvényében változnak. A legfontosabb, hogy érdekli-e a hiper gyermeket az, amit éppen csinál (a tünet sokkal valószínűbben megjelenik a számára unalmas feladat során). Mi okozza a hiperakítv magatartást? Napjainkban erősödik az egyetértés, hogy a neuro-kémniai egyensúly hiánya központi szerepet játszik.
Feltételezik, hogy a hiperaktív gyermekek többségénél ez az idegrendszeri probléma veleszületett (tehát vagy örökölt, vagy a terhesség illetve a szülés komplikációi idézik elő), míg kisebb részénél neurológiai betegség vagy agysérülés okozza.
Összetett betegség
Nagy valószínűséggel az ADHD egy összetett betegség, egyrészt genetikai eredetű, másrészt a dopamintermelés és – szállítás hibájából származik (ez a molekula fontos szerepet játszik bizonyos idegi impulzusok közvetítésében). A betegség kialakulásában közrejátszhat a koraszülöttség, illetve az anya alkoholfogyasztása és dohányzása a várandósság idején, illetve az, ha nagy mennyiségű ólom került a gyermek szervezetébe.
Nem találtak viszont jelentős összefüggést a nevelési módszerek és az elfogyasztott élelmiszerek (például a cukor, illetve az erre való allergia), valamint a betegség kialakulása között. Nem támasztották alá azt a feltételezést sem, hogy az ételekben található tartósítószerek és festékanyagok váltanának ki toxikus reakciót.
Diagnózis és Terápia
Az ADHD betegség diagnózisát a gyermekpszichiáter állítja fel, mivel ez a viselkedészavar gyermekkorban fordul elő. Az iskoláskorú népesség kb. 2-4%-át érinti. A diagnózis felállításához szoros együttműködésre van szükség a szülők, a pedagógusok, a gyermekorvos, az ideggyógyász és a pszichológus között. A megfelelő vizsgálatokat speciális egészségügyi központokban végzik el.
A mentális zavarokról az Amerikai Pszichiátriai Társaság dolgozott ki és adott közre egy kritériumrendszert, a DSM-t (Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders). Hogyan is lehetne pontosan definiálni a banálisnak tűnő tüneteket?
Az alábbi felsorolásban felsorolt 18 tünet az egészséges gyerekeknél is előfordul, de az ADHD-s gyerekek esetében ezek számos alkalommal megtörténnek, tartósak és kihatnak a pszichés fejlődésükre. A DSM szerint az ADHD-diagnózis felállításához az kell, hogy a tünetek az iskolában és otthon már legalább hat hónapja fennálljanak, és a tünetek olyan mértékben áthassák a gyermek mindennapi életét, hogy a viselkedése az intellektuális képességeihez képest jóval az elvárható alatt maradjon.
A DSM által felállított kritériumrendszer az ADHD diagnosztizálására
- A gyermek nem tud odafigyelni a részletekre, figyelmetlenségből hibázik az iskolai feladatokban és más tevékenységekben is.
- Nehezen tud odafigyelni a leckére és a játékra.
- Nem hallja meg, ha hozzá beszélnek.
- Nem követi az utasításokat, nem fejezi be az iskolai feladatokat, de nem azért, mert ellenséges lenne vagy, mert képtelen lenne rá, hogy megcsinálja.
- Nehézségei adódnak a feladatok és tevékenységek összehangolásában.
- Kerüli a feladatok elvállalását, ha azok nagy szellemi megerőltetést kívánnak akár otthon, akár az iskolában.
- Gyakran elveszíti a fontos tárgyakat (játékokat, iskolai holmikat, ceruzákat, könyveket).
- A külső dolgok könnyen elvonják a figyelmét.
- Szétszórt, szórakozott a mindennapi életben is.
Hiperaktivitás
Az alábbi tünetek közül háromnak kell meglennie hat hónapnál hosszabb időn keresztül.- Nyugtalanul mozgatja a kezét-lábát, hintázik a széken.
- Gyakran elhagyja a helyét az iskolában, pedig egy helyben kellene ülnie.
- Cél nélkül rohangál, amikor nem lenne helye ennek (ez a viselkedés kamasz- és felnőttkorra korlátok közé rendeződik, és csak az alapvető nyugtalanság marad meg).
- Nem tud nyugodtan játszani vagy kikapcsolódni.
- Nyomott hangulatú.
- Sokat beszél.
Impulzivitás
Az alábbi tünetek közül legalább egynek kell fennállnia több mint hat hónapon keresztül, és olyan erősségűnek lennie, hogy a gyermek fejlődését akadályozza.- Hirtelen válaszol, sokszor a kérdés feltevése előtt.
- Nem tudja megvárni, amíg rá kerül a sor.
- Másokat félbeszakít a beszélgetés folyamán vagy játék közben.
Hiperaktív gyermek gyógytornász szemmel
A hiperaktív gyermek nyugtalan, rengeteg energiája van, fáradhatatlan, „nem lehet leállítani”, szinte sose képes megnyugodni. Egyik tevékenységből a másikba kezd, anélkül, hogy elmélyülne valamelyikben. Kettőtől négy éves korig szinte minden gyermek így jellemezhető, de a hiperaktív gyermeknél sokkal ritkábban tapasztaljuk az önálló, nyugodt játékot, és nála a kicsikre jellemző fáradhatatlanság és mozgásigény nagyobb korban is megmarad. A hiperaktivitás kialakulását több minden okozhatja.
A leggyakoribb okok alapján eltérő típusokat különböztethetünk meg:
1. Veleszületett élénkség, temperamentum
A hiperaktív gyermekek és felnőttek e csoportja születésétől fogva nagyobb energiaszinttel rendelkezik, mint mások. Ebbe a csoportba tartozó csecsemők sírósabbak, mohóbbak, követelőzőbbek, és sokkal nehezebben megnyugtathatóak. Általában hamarabb ülnek fel, állnak fel, kezdenek beszélni stb., mint az azonos nemű kortársaik. Később is jellemző rájuk, hogy nagyon aktívak, erőteljesek, az átlagosnál jobban szeretik a kihívásokat, a veszélyt, a megmérettetést. Gondolkodásuk is gyorsabb, érdeklődésük bizonyos témák iránt erősebb, ezzel együtt, ami nem érdekli őket, azzal nem hajlandóak foglalkozni.
Az ebbe a csoportba tartozó gyermekeket célszerű a részükre megszervezett mozgásprogramokra, fejlesztő foglalkozásokra elvinni. Főként egyéni vagy kis létszámú csoportfoglalkozáson, határozott és elfogadó légkörben tudnak fejlődni. A mozgásprogram során fő cél a figyelem felkeltése és fenntartása, továbbá a koncentráció fejlesztése. A nagyrészt játékos gyakorlatokból álló mozgásfejlesztés kevés és egyértelmű szabályokat kell, hogy tartalmazzon egyszerű utasítások formájában.
Sikereket számukra új és érdekes környezetben és feladatokkal érhetünk el. Fejlesztésükben nagyon fontos a gyakori és azonnali pozitív megerősítés. A sikerélmény szárnyakat ad nekik, a büntetés és a kudarc még jobban elkeseríti őket, mint másokat. Fontos, hogy azzal foglalkozhassanak, ami jól megy nekik.
2. Idegrendszeri éretlenség egy bizonyos fajtája okozta hiperaktivitás
A tünet ebben az esetben egy öngyógyítási kísérlet. A gyermek a szabad, öntörvényű mozgásával igyekszik elérni, hogy megkapja azokat az ingereket, amik idegrendszerének fejlődéséhez szükségesek. A gyermekre egész kiskorától jellemző, hogy mozgása összerendezetlen, figyelmetlen. Mozdulataik elnagyoltak, impulzusszerűek, gyorsak, kapkodóak és általában ügyetlenek. Az egyensúlyozás, a téri tájékozódás és a saját test helyzetének érzékelése szintén problémás.
Fő cél a nagymozgások fejlesztése, pontosítása, a ritmus, tempó, irányok tudatos kontrolljának fejlesztése, a szem-kéz koordináció és a finommotorika fejlesztése, a testséma, testtudat és a vesztibuláris rendszer fejlesztése egyensúly fejlesztő gyakorlatokkal.
Az ő esetükben az Ayres terápia (írisz terápia), a TSMT (Tervezett Szenzornoíoros Tréning), az INPP-módszer (Institute for Neuro- Physiological Psychology), és az Alapozó Terápia sokat segíthet. A módszerek egyben segítik, hogy kialakuljon a szociális viselkedés, a szabálytudat, a figyelem és az önbizalom. A sokféle eszköz, a hinták, labdák, csúszdák, kötelek, gyűrűk stb. fantáziadús használata arra szolgál, hogy vesztibuláris, tapintásos ingerléssel javítja az agyféltekék közötti kapcsolatot, és így jobban működik a tanulási-megismerési folyamat, így megelőzhető a későbbi tanulás és magatartási probléma.
3. Érzelmi okok miatt túlzottan aktív gyermekek
Ebben az esetben a tüneteket lelki problémák okozzák. Minden családban történhetnek kisebb-nagyobb változások, veszteségek, esetleg egy új testvér születése, költözés, válás; bármi, ami megzavarhatja a gyermek nyugalmát. Ilyenkor a gyermek bizonyos érzelmekkel nem tud megküzdeni.
Az érzelmi alapon kialakuló túlmozgásos tünetek általában a 3-4 évesnél nagyobb gyermekeknél jelentkeznek. A tünet jelezhet egy olyan problémát, aminek a feldolgozásában fontos lehet beszélgetéssel, játékkal vagy együttérzéssel segítséget nyújtani a gyermeknek.
![Tibor Griffel](https://vitalitasportal.com/wp-content/uploads/2015/08/tibor_griff-150x150.jpg)
Szerző: Griffel Tibor
Végzettség: ELTE – Eötvös Loránd Tudományegyetem. Szakterület: a szív- és érrendszeri betegségek, gasztroenterológiai betegségek és a légzőrendszeri betegségek. Jelenleg reflexológus, életmód és tanácsadó terapeuta tanulmányokat is végzek.